rdfs:comment
| - تعد ضريبة التضخم هي الأكثر عدم شفافية بين جميع الضرائب من حيث الطريقة التي يتم بها دفع الضريبة غير مفهومة جيدًا ويصعب حساب مبلغ الإيرادات الحقيقية (أو القوة الشرائية) التي حصلت عليها الحكومة. علاوة على ذلك، يتم إخفاء هذه الإيرادات بشكل عام من خلال حقيقة أن الحكومة تضخ الأموال التي تم إنشاؤها حديثًا في الاقتصاد عن طريق شراء السندات وليس السلع. بالإضافة إلى ذلك، تختلف إيرادات ضريبة التضخم باختلاف معدل تكوين النقود، وليس بالضرورة أن تزيد الإيرادات عندما يزيد معدل نمو النقود. (ar)
- Інфляція є прихованим податком, який накладає держава на населення. Отримувачем інфляційного податку є емітент грошей. Інфляційний податок сплачується покупцем через зростання номінальної ціни товару. Також держава може встановлювати податок на інфляцію: оскільки номінальна ціна товарів внаслідок інфляції зростає, зростання ціни нагромаджених підприємством товарів може розглядатись державою як прибуток, що підлягає явному оподаткуванню. (uk)
- El concepte impost inflació enuncia que la inflació és un impost des del govern cap als ciutadans, ja que augmentaria la liquiditat del primer en detriment dels estalvis del segon La inflació monetària redistribueix valor econòmic dels tenidors d'actius monetaris als primers a rebre els nous actius recentment creats, de la mateixa manera que la devaluació d'una moneda metàl·lica (barrejant el metall amb altres més barats) permet a l'emissor de la moneda apropiar-se de part del valor. (ca)
- El concepto impuesto inflación enuncia que la inflación constituye un impuesto desde el gobierno hacia los ciudadanos, ya que aumentaría la liquidez del primero en detrimento de los ahorros del segundo (señoreaje). La inflación monetaria redistribuye valor económico de los tenedores de activos monetarios a los primeros en recibir los nuevos activos recién creados, de la misma manera que la devaluación de una moneda metálica (mezclando el metal con otros más baratos) permite al emisor de la moneda apropiarse de parte del valor. (es)
- 인플레이션세(Inflation Tax)란 인플레이션이 곧 국민이 부담해야 하는 세금과도 같은 작용을 한다는 뜻이다. 이 의미를 온전히 이해하기 위해서는 정부가 지출을 늘리는 수단에 대해 먼저 알아야 한다. 정부가 정부지출을 증가시키기 위해 사용할 수 있는 방법은 크게 세 가지가 있다. 첫째, 국공채의 발행이다. 일정기간 동안 이자를 지급하고 약속한 기간이 만료되면 액면가를 지급한다는 보증서를 민간에 판매함으로써 정부는 ‘약속이 적힌 종이’와 실제 화폐를 바꾸어 지출을 늘릴 수 있게 된다. 둘째, 세금을 더 거두는 것이다. 세금징수는 곧 정부의 수입을 의미하므로 늘어난 수입을 정부지출에 사용할 수 있다. 셋째, 화폐발행이다. 정부는 화폐를 발행할 권한이 있으므로 화폐를 새로이 찍어내어 그것을 정부지출에 사용할 수 있다. 정부가 화폐발행으로 얻는 이득을 세뇨리지라고 한다. (ko)
- Podatek inflacyjny – jedno ze źródeł pozyskiwania renty emisyjnej. Jest to dochód jaki rząd otrzymuje z inflacji, przy założeniu, że dochód realny oraz produkcja są stałe. Jest to przyczyną powstania takiej sytuacji, w której dochody gospodarstw domowych i przedsiębiorstw się zmniejszają, natomiast podatki liczone od wartości nominalnej pozostają takie same. Przyczyną takiego zjawiska jest próba finansowania przez państwo deficytu budżetowego poprzez dodrukowanie pieniędzy. Gdy dochód realny jest stały, wzrost nominalnej podaży pieniądza powoduje wzrost cen – inflację. Jednak w tej sytuacji jest ona dla państwa niewątpliwie korzystna, gdyż zmniejsza się wartość gotówki, czyli realna wartość nieoprocentowanej części długu. Stopa inflacji staje się zatem stopą podatkową, a realna wartość got (pl)
- Инфляционный налог — экономический урон, которому подвержены держатели денег и других стоимостных эквивалентов. Такой урон наносится уменьшением ценности валюты вследствие инфляции, с одновременным присвоением выгоды центром эмиссии, вызвавшим инфляцию. Если часть дохода центра эмиссии переходит в бюджет, как например ЦБ РФ платит в бюджет 75 % своей прибыли (50 % до 1 января 2016 года), эту часть можно условно считать скрытым налогом, собираемым c держателей денег. Многие экономисты обращают внимание, что инфляционному налогу в меньшей степени подвержены богатые и в большей степени подвержены бедные и средний класс, так как именно они склонны хранить большую часть своего дохода в денежной форме. Кроме этого, бедные и средний класс большую часть своих доходов получают в фиксированной форме (ru)
|
has abstract
| - تعد ضريبة التضخم هي الأكثر عدم شفافية بين جميع الضرائب من حيث الطريقة التي يتم بها دفع الضريبة غير مفهومة جيدًا ويصعب حساب مبلغ الإيرادات الحقيقية (أو القوة الشرائية) التي حصلت عليها الحكومة. علاوة على ذلك، يتم إخفاء هذه الإيرادات بشكل عام من خلال حقيقة أن الحكومة تضخ الأموال التي تم إنشاؤها حديثًا في الاقتصاد عن طريق شراء السندات وليس السلع. بالإضافة إلى ذلك، تختلف إيرادات ضريبة التضخم باختلاف معدل تكوين النقود، وليس بالضرورة أن تزيد الإيرادات عندما يزيد معدل نمو النقود. (ar)
- El concepte impost inflació enuncia que la inflació és un impost des del govern cap als ciutadans, ja que augmentaria la liquiditat del primer en detriment dels estalvis del segon La inflació monetària redistribueix valor econòmic dels tenidors d'actius monetaris als primers a rebre els nous actius recentment creats, de la mateixa manera que la devaluació d'una moneda metàl·lica (barrejant el metall amb altres més barats) permet a l'emissor de la moneda apropiar-se de part del valor. Quan l'emissor és un banc central, la impressió de nous bitllets (o, més recentment, el seu equivalent electrònic) permet als primers receptors (generalment els governs a través d'instruments de deute públic) utilitzar aquest nou diners abans que els efectes d'una major base monetària es distribueixin per l'economia, és a dir abans que pugin els preus. Aquest efecte pot utilitzar com una via més de finançament de la despesa pública, amb l'avantatge que és un impost encobert els efectes es noten amb un retard de mesos o fins i tot anys (depenent de la velocitat de flux monetari). Fins al segle xx, la inflació com a impost s'utilitzava principalment en temps de guerra, per evitar els efectes negatius de les pujades d'impostos directes sobre l'opinió pública. Els últims emperadors romans famosament van pagar a les legions en denaris devaluats, provocant motins, desercions i fins i tot cops d'estat. Amb la difusió del paper moneda es va facilitar encara més aquesta possibilitat i es va ampliar la seva utilització. El 1923 la República de Weimar va utilitzar quantitats creixents de reichsmarks per pagar als obrers del Ruhr durant la seva vaga contra l'ocupació francesa. Roosevelt va devaluar el dòlar el 1935 (i va confiscar l'or en mans privades) per finançar els plans de despesa pública del New Deal. El 1971 Richard Nixon, per finançar la guerra a Vietnam, va suspendre definitivament la convertibilitat del dòlar amb l'or.
* Dioclecià (devaluació del denari de plata)
* República de Weimar (hiperinflació) 1923
* Zimbabwe 2007
* Imperi Austrohongarès 1922
* Veneçuela
* Argentina 1990
* Sèrbia (Iugoslàvia) 1991
* USA (dòlar continental, greenbacks, dòlar confederat, 1935, 1971)
* Espanya 1992-1994 (ca)
- El concepto impuesto inflación enuncia que la inflación constituye un impuesto desde el gobierno hacia los ciudadanos, ya que aumentaría la liquidez del primero en detrimento de los ahorros del segundo (señoreaje). La inflación monetaria redistribuye valor económico de los tenedores de activos monetarios a los primeros en recibir los nuevos activos recién creados, de la misma manera que la devaluación de una moneda metálica (mezclando el metal con otros más baratos) permite al emisor de la moneda apropiarse de parte del valor. Cuando el emisor es un banco central, la impresión de nuevos billetes (o, más recientemente, su equivalente electrónico) permite a los primeros receptores (generalmente los gobiernos a través de instrumentos de deuda pública) utilizar este nuevo dinero antes de que los efectos de una mayor base monetaria se distribuyan por la economía, es decir antes de que suban los precios. Este efecto puede utilizarse como una vía más de financiación del gasto público, con la ventaja de que es un impuesto encubierto cuyos efectos se notan con un retardo de meses o incluso años (dependiendo de la velocidad de flujo monetario). Este impuesto tiene la desventaja de que castiga a los ahorristas, que ven mermado el valor de su dinero, impidiendo que dicho valor se traslade directa o indirectamente hacia la inversión.[cita requerida] El motivo es que dichas inversiones, son ahora inalcanzables por el aumento de los precios (o dicho de otro modo la disminución del valor de los ahorros). [cita requerida] (es)
- 인플레이션세(Inflation Tax)란 인플레이션이 곧 국민이 부담해야 하는 세금과도 같은 작용을 한다는 뜻이다. 이 의미를 온전히 이해하기 위해서는 정부가 지출을 늘리는 수단에 대해 먼저 알아야 한다. 정부가 정부지출을 증가시키기 위해 사용할 수 있는 방법은 크게 세 가지가 있다. 첫째, 국공채의 발행이다. 일정기간 동안 이자를 지급하고 약속한 기간이 만료되면 액면가를 지급한다는 보증서를 민간에 판매함으로써 정부는 ‘약속이 적힌 종이’와 실제 화폐를 바꾸어 지출을 늘릴 수 있게 된다. 둘째, 세금을 더 거두는 것이다. 세금징수는 곧 정부의 수입을 의미하므로 늘어난 수입을 정부지출에 사용할 수 있다. 셋째, 화폐발행이다. 정부는 화폐를 발행할 권한이 있으므로 화폐를 새로이 찍어내어 그것을 정부지출에 사용할 수 있다. 정부가 화폐발행으로 얻는 이득을 세뇨리지라고 한다. 첫 번째 방법인 국공채 발행은 곧 정부의 빚이 늘어남을 의미한다. 국공채는 일정기간 후에 상환을 약속하고 민간으로부터 돈을 빌려 쓰는 것이므로 국공채 발행의 남발은 미래 세대에 큰 부담을 지우게 된다. 왜냐하면 국공채의 상환은 정부가 국공채 방행 당시에 약속한 시점의 조세부담 주체들이 떠맡아야 할 짐이기 때문이다. 두 번째 방법인 증세는 조세법정주의에 의해 반드시 의회의 승인을 거쳐야 하며 국민들의 반발 또한 거세다. 그래서 정부가 지출을 증가시키기 위해 쉽게 사용할 수 있는 방법이 마지막 세 번째 방법인 화폐 발행이다. 이는 국민으로부터의 직접적 저항도 없으며 미래세대에 부담을 지우는 것도 아니다. 그러나 화폐증발은 인플레이션을 야기한다. 인플레이션은 화폐가치의 하락을 의미하며 이는 같은 액면가의 화폐를 가지고 이전보다 더 적은 양의 상품과 교환해야 함을 의미한다. 즉, 화폐발행은 민간에 부담을 지우지 않고 정부가 지출을 늘리는 좋은 방법인 것 같지만 사실은 국민들이 직접 느낄 수 없는 방법으로 세금을 거두는 것과 같은 효과를 불러온다. 특히, 부동산과 같은 실물자산을 보유한 측은 인플레이션과 함께 자신들의 자산 가격도 동반 상승하므로 큰 부담을 느끼지 않을 수 있지만, 일당 또는 월급의 형태로 상당기간 고정된 현금소득으로 삶을 영위하는 경제주체들은 인플레이션으로 인해 실질소득이 감소하는 고통을 겪어야 한다. 화폐 증발로 인해 발생하는 인플레이션이 경제적 약자들에게 더 무거운 세금을 부과하는 꼴이다. (ko)
- Podatek inflacyjny – jedno ze źródeł pozyskiwania renty emisyjnej. Jest to dochód jaki rząd otrzymuje z inflacji, przy założeniu, że dochód realny oraz produkcja są stałe. Jest to przyczyną powstania takiej sytuacji, w której dochody gospodarstw domowych i przedsiębiorstw się zmniejszają, natomiast podatki liczone od wartości nominalnej pozostają takie same. Przyczyną takiego zjawiska jest próba finansowania przez państwo deficytu budżetowego poprzez dodrukowanie pieniędzy. Gdy dochód realny jest stały, wzrost nominalnej podaży pieniądza powoduje wzrost cen – inflację. Jednak w tej sytuacji jest ona dla państwa niewątpliwie korzystna, gdyż zmniejsza się wartość gotówki, czyli realna wartość nieoprocentowanej części długu. Stopa inflacji staje się zatem stopą podatkową, a realna wartość gotówki jest podstawą opodatkowania. (pl)
- Инфляционный налог — экономический урон, которому подвержены держатели денег и других стоимостных эквивалентов. Такой урон наносится уменьшением ценности валюты вследствие инфляции, с одновременным присвоением выгоды центром эмиссии, вызвавшим инфляцию. Если часть дохода центра эмиссии переходит в бюджет, как например ЦБ РФ платит в бюджет 75 % своей прибыли (50 % до 1 января 2016 года), эту часть можно условно считать скрытым налогом, собираемым c держателей денег. Многие экономисты обращают внимание, что инфляционному налогу в меньшей степени подвержены богатые и в большей степени подвержены бедные и средний класс, так как именно они склонны хранить большую часть своего дохода в денежной форме. Кроме этого, бедные и средний класс большую часть своих доходов получают в фиксированной форме: зарплаты, пенсии и пособия, что приводит к невозможности своевременной индексации. Некоторые экономисты прямо указывают, что инфляция является регрессивным налогом на потребление. Термин инфляционный налог не является строгим экономическим понятием. (ru)
- Інфляція є прихованим податком, який накладає держава на населення. Отримувачем інфляційного податку є емітент грошей. Інфляційний податок сплачується покупцем через зростання номінальної ціни товару. Також держава може встановлювати податок на інфляцію: оскільки номінальна ціна товарів внаслідок інфляції зростає, зростання ціни нагромаджених підприємством товарів може розглядатись державою як прибуток, що підлягає явному оподаткуванню. (uk)
|